![Rigo](img/dotwork/Rigo_1.jpg)
TOČKANJE [ 64x1280px]
video/svjetlosna instalacija
fizikalnost piksela, LED, dither algoritmi, ekologija, svjetlosno zagađenje, turizam, reklame, ekologija, mikrorad, lanac nabace, moderno ropstvo
Početak istraživanja piksela kao jedinice kreiranja slike kod Branimira Štivića krenuo
je projektom TRAKA [192x1536px], predstavljenim u prosincu 2022. u zagrebačkoj
Galeriji Miroslav Kraljević (GMK). Tamo započinje proizvodnju uređaja za
reprodukciju videa u obliku dugačkog LED ekrana. Materijale, elektroničke
komponente i polugotove proizvode naručuje mahom s masivnih mrežnih tržnica iz
Azije, pri čemu proces nabave, komunikacije i izrade postaju ključni dio izložbene
koncepcije. U posljednje dvije godine rad Branimira Štivića posvećen je istraživanju
fizikalnosti piksela, njegovom grafičkom potencijalu, ali ujedno i nevidljivim
ekonomskim i ekološkim pitanjima vezanim uz proizvodnju i korištenje elektroničkih
komponenti. LED zaslone u različitim postavima tako nastavlja preslagivati i za iduće
izložbene projekte kroz koje dalje istražuje specifičnost medija i njegovu moć kroz
kompozicije blještavih piksela.
Digitalna slika rezultat je pozicioniranja i preslagivanja točki unutar zadane
ortogonalne mreže — matrice koja simulira kontinuitet slike. Točkastost kao
karakteristika slike nije novost dvadesetog stoljeća s obzirom na to da je pronalazimo u
različitim industrijama koje su prethodile digitalnoj kulturi. U tekstilnoj industriji
postoje tehnike tkanja poput jaquard ili petit point koje kroz matematičke i digitalne
principe emuliraju analogne prikaze, sliku kontinuiranih prijelaza boja i likova. Isto
tako, za dobivanje određenih nijansi i prijelaza između tonova boje u tisku se koriste
color halftone ili Ben-Day dots tehnika, a u likovnoj umjetnosti slikanje točkicama
čiste boje, što je proslavilo pripadnike poentilizma, popularnog slikarskog pravca iz
19. stoljeća. Logika točkaste organizacije slike prisutna je i u ditheringu, algoritmu
preslagivanja piksela koji se koristi za digitalne zaslone kako bi se dobio prividni
gradijent ili siva od samo dvije boje. Dithering se koristi na digitalnim zaslonima u
svrhu prevladavanja nedostataka slika niske razlučivosti i ograničenog broja boja
kojima određena svjetleća točka raspolaže unutar većeg sistema. Izvorna slika
pretvara se u monokromatsku te se u rešetki preslaguju pikseli u odnosu na
susjedne prema zadanom skupu pravila koja omogućuju što jasniji prikaz ili
slojevitost boja. Tehnika je odigrala značajnu ulogu u osamdesetima u prvim
grafičkim sučeljima osobnih računala i 8-bitnim arkadnim igrama. Nešto mlađa
publika sjetit će se mački koje guraju šalice, bliještećih natpisa, dupina i animiranih
scena tropskih otočja, GIF-ova s društvene mreže tumblr, gdje su točkasti prikazi
pokretnih slika punili stranice. „Nasumični“, „uređeni“ i dithering s „difuzijom greške“
kao pastiš evociraju prikaze na zaslonima nekih prijašnjih epoha digitalne kulture.
Štivić u vlastitom istraživanju preispituje mogućnosti strukturnog korištenja piksela
koje rezultira različitim razinama razlučivosti odnosno kvalitete slike. Tehnološki
napredak usko vezan uz različite marketinške strategije konstantno nam nameću
veće razine rezolucije ekrana, od Standard Definition (SD), 720 x 576 piksela, došli
smo do kućnih proizvoda s 8K Ultra High Definition (UHD), 7680 x 4320 piksela. Viša
ili niža razina razlučivosti upućuje na sklonost većoj ili manjoj figuraciji, ali ujedno
nosi historijske konotacije jer svjedoči o trenutku razvoja digitalnih komunikacijskih
tehnologija određenog perioda.
Od rada sa slikama visoke rezolucije, oštrine i mimetičke preciznosti Štiviću je privlačnija ideja poigravanja sa slikama niže rezolucije uz zadržavanje gradivih svjetlosnih elemenata poput piksela koji razotkrivaju materijalnost slike. Rasterska animacija prisutna u videu na dugačkom LED ekranu (1280 x 64 piksela) inspirirana je estetikom grafika kasnih devedesetih, dok četiri izložena primitivna zaslona s LED trakama na obje strane (163 x 4 piksela) djelomično pikseliziraju zid. Uz samu fizikalnost piksela, elementi prisutni na izložbi istražuju ekrane kao svjetlosne medije koji difuzijom piksela galerijski prostor pretvaraju u ambijent.
Instalacija je aktivna i tijekom noći u vremenu trajanja izložbe, čime umjetnik kroz
jednostavnu gestu problematizira manjak mraka u gradovima, u lokalnom kontekstu
prvenstveno na primjeru turističkih mjesta. LED signalizacija, ekrani, billboardi,
medijske fasade i arhitektonska rasvjeta povijesnih jezgri gradova emitiraju svjetlo u
različitim smjerovima, što dovodi do svjetlosnog zagađenja. Iako se radi o globalnom
fenomenu ekološke devastacije, svjetlosno onečišćenje tek u posljednjih nekoliko
godina postaje predmet interesa šire javnosti i legislative. Termin su definirali
astronomi, dok ga danas koriste i ekolozi, fiziolozi i neurolozi koji proučavaju štetne
posljedice nestajanja mraka. Povećanje rasvijetljenosti neba u noćnim uvjetima, krivo
usmjeravanje i intenzitet umjetnog svjetla utječu na ljudsko zdravlje, ali i orijentaciju
biljnog i životinjskog svijeta. Cirkadijani ritam koji je nekad za sva živa bića bio
uvjetovan izlaskom i zalaskom sunca potpuno je izokrenut upotrebom umjetnog
svjetla. Recentna istraživanja dokazala su kako leteće kukce umjetna svjetla ne
privlače, ali ih svejedno percipiraju kao prirodno noćno svjetlo prema kojom se krivo
orijentiraju i upadaju u petlju kružnog kretanja. Ljudski vid ima mogućnost prilagodbe
mraku, ali postepeno. Potrebno je barem pola sata da se odgovarajući pigment nakupi
u našim očima kada dnevna svjetlost počne opadati, te još malo vremena prije nego
dosegnemo maksimalnu osjetljivost i sposobnost orijentacije u mraku. Život u velikim
gradovima sprječava mogućnost razvijanja noćnog vida budući da smo bombardirani
različitim izvorima svjetlosti koji sprječavaju nakupljanje vidnog purpura, tzv.
rodopsina. Točkaste satelitske snimke tih istih metropola pokazuju nam kako svjetlo
često možemo povezati s ekonomskom i političkom moći određenih geografskih
lokacija.
Jednostavnu točku odnosno piksel Štivić analizira kao gradivni element slike koja
emitira svjetlost u niz smjerova. Ovu točku možemo promatrati i kao gradivnu
jedinicu društva koje počiva na odnosu „posredovanom slikama“. Svijet
doživljavamo prvenstveno bliještećim digitalnim slikama koje zavode, zavaravaju i
orijentiraju svijet u željenim smjerovima. Veličina piksela upravlja točkom gledišta,
dok razmak između njih sliku čini više ili manje koherentnom, istinitom ili lažnom.
Ove slike raspršuju piksele u noćno nebo kolonizirano svjetlosnim česticama
tehnološkog napretka.
Lovro Japundžić
1 Casetti, Francesco; Somaini, Antonio: Resolution: Digital materialities, thresholds of visibility.
In: NECSUS. European Journal of Media Studies, Jg. 7 (2018.), str. 88
2 Eklöf, Johan: The Darkness Manifesto: On Light Pollution, Night Ecology, and the Ancient Rhythms That Sustain Life, SCRIBNER (2024.), str. 12
3 https://anarhisticka-biblioteka.net/library/guy-debord-drustvo-spektakla-sr
![Rigo](img/dotwork/IMG_1893 2.jpg)
![Rigo](img/dotwork/IMG_1904.jpg)
![Rigo](img/dotwork/IMG_1914 2.jpg)
![Rigo](img/dotwork/IMG_1908_1.gif)
![Rigo](img/dotwork/IMG_1899_1.gif)
Izloženo
Galerija Rigo, Novigrad, 2024
Kustosica: Jerica Ziherl
Kustoski tekst: Lovro Japundžić
Godina: 2024